Aquinas 'første vei og en bunke med bøker
En essensiell endringskjede må begynne med én årsak
Michael Egnor; 4. oktober 2019 Oversatt herfra
Bilde 1. En stabel med bøker Foto kreditt: Doug Coldwell [CC BY-SA 4.0], via Wikimedia Commons.
Redaktørens merknad: Se også, "Introducing Aquinas 'Five Ways", av Michael Egnor -lenke. For mer om Thomas Aquinas, Intelligent Design og Evolution, se nettstedet Aquinas.Design -lenke .
I debatten om Guds eksistens, forsvarer Aquinas 'første vei - som er Aristoteles 1.Beveger -argument - sin plass. Det er arketypen på de kosmologiske argumentene for Guds eksistens, som er argumenter basert på begynnelsen av ting.
1.Beveger -argumentet er uangripelig. Det har aldri blitt tilbakevist med hell, og vil aldri bli det heller, som du vil forstå. Imidlertid er den viktigste Bevegeren som er bevist av argumentet, bare den første koblingen i Aquinas 'demonstrasjoner av Guds natur, og den viktigste Bevegeren selv er ganske skjelettaktig. Likevel gjør argumentets enkelhet det kraftig. Aquinas (som følger Aristoteles) tar sikte på å svare på spørsmålet "Hvordan kan endring i naturen begynne?" og å svare avgjørende på det.
Noen få forutsetninger
Et á priori -bevis er et bevis ut fra logikk alene. Det henviser ikke til eksisterende fysiske ting. Bevis i matematikk og logikk er á priori. Et á-posteriori bevis er bevis som begynner med observasjoner om eksisterende fysiske ting, og ved å bruke logikk, trekkes konklusjoner fra naturen til eksisterende ting. Vitenskapelige teorier er et á-posteriori bevis i denne forstand. For eksempel begynner kosmologer med fysiske og astronomiske observasjoner om universet (f.eks. rødforskyvningen i galakser), og ved bruk av den logiske strukturen, levert av Einsteins relativitets-ligninger, konkludere med at universet begynte i en singularitet, som har blitt kalt Big Bang.
Á priori bevis i logikk eller matematikk er sikre så lenge logikken er sunn. Et á- posteriori bevis i vitenskapen er mer eller mindre sikert, avhengig av påliteligheten av naturobservasjonene og av den logiske strukturen som knytter observasjonene til konklusjonen. Noen á-posteriori -bevis (vitenskapelige teorier) er så godt bevist og så logisk sunne, at de nesten er universelt akseptert. Andre vitenskapelige teorier er ikke så godt basert på observasjon og logikk, og er kontroversielle.
1.Beveger -argumentet er et et á-posteriori -argument. Det vil si at den har strukturen til en vitenskapelig teori. Det er ikke et á-priori bevis- den primære Bevegers eksistens kan ikke bevises ved logikk alene. Det er kortfattet slik, fordi det er umulig å argumentere fra essens (logiske aksiomer) til eksistens (Guds eksistens), fordi essens og eksistens er metafysisk distinkte. Dette argumentet er viktig, men innebærer en diskusjon som er utenfor perspektivet til dette innlegget.
Det er mulig å demonstrere eksistensen av den primære Bevegeren med et á-posteriori -bevis, fordi et á-posteriori -bevis argumenterer fra eksisterende ting, via logikk til eksisterende ting. 1. Beveger-beviset, som et á-posteriori -argument, avhenger av observasjoner i naturen og av logikk.
Et á-posteriori -bevis er sterke eller svake i henhold til tre ting: mengden naturlige observasjoner, kvaliteten på de naturlige observasjonene og klarheten av logikken som binder dem til konklusjonen.
Både naturlig teologi (bevis på Guds eksistens) og naturvitenskap er basert på et á-posteriori bevis. 1.Beveger-argumentet har nøyaktig samme struktur som enhver teori om naturvitenskap, og det er mer pålitelig enn noen teori i naturvitenskap, som du vil se.
Ting endrer seg
Observasjonene av naturen som 1.Beveger beviset, er basert på, er at ting endres. Det er det. Argumentet styrkes enormt av enkelheten, unektbarheten og allestedsnærheten til endring i naturen. Utallige ting endres, og vi er sikre på at de endrer seg. Det er ikke noe bedre sett med naturlige observasjoner til å begrunne en vitenskapelig slutning. Ting endrer seg.
Tre predikater
Logikken er også konsistent. Det avhenger av tre metafysiske predikater:
1. Naturen til en essensiell årsakskjede. Endring i naturen har en tendens til å skje i kjeder av endringer. En ting endrer en annen, som endrer noe annet, og så videre. Det er to typer årsakskjeder. Tilfeldige årsakskjeder er kjeder der noen av, eller alle, de tidligere årsakene kan slutte å eksistere, og kjeden vil fortsette. Et slektstre er slik. Bestefaren din trenger ikke å være i live nå, for at du skal føde oldebarnet hans. Et annet eksempel er barn som spiller sisten på en lekeplass. En gutt 'merker' en annen, som 'merker' en annen. Den første ungen kan forlate lekeplassen, men spillet fortsetter. Dette er viktig: 1.Beveger -argumentet gjelder ikke for tilfeldige årsakskjeder. Det trenger ikke være noen opprinnelig bestefar eller opprinnelig 'merker' - uendelig regress er (logisk) mulig i utilsiktede årsakskjeder. Familietrær og 'merking' kan gå tilbake til evigheten, i det minste i teorien. De medfører ingen motsetning.
Essensielle (nødvendige) årsakskjeder er kjeder der alle de tidligere årsakene må fortsette å eksistere for at kjeden skal fortsette. En bunke med bøker er sånn. Hver bok støtter boken over den, og støttes av boken nedenfor. Hvis en bok fjernes, faller kjeden fra hverandre. Viktige kausale kjeder er vanlige: gjenstander og prosesser i naturen er ofte avhengige av kontinuitet av årsaker og effekter: Solen må fortsette å skinne for å gi lys for å forårsake fotosyntese i planter som produserer mat, som gjør det mulig for planter å vokse og så videre. Hvis noen kobling i denne årsakskjeden slutter å eksistere - hvis solen slutter å skinne eller hvis fotosyntesen opphører - faller kjeden fra hverandre. Alt stopper når et objekt fjernes i en essensiell kjede. Når en årsak fjernes i en tilfeldig kjede (bestefaren din dør), kan kjeden fortsette (du kan fremdeles føde oldebarnet hans). 1.Beveger -beviset gjelder bare essensielle årsakskjeder i naturen - essensielle årsakskjeder kan ikke gå til uendelige regres, som vi vil se.
2. Prinsippet om potensialitet og aktualitet. Prinsippet om potensialitet og aktualitet sier at endring skjer når mulighetene (potensialiteten) i en ting blir virkeliggjort (aktualisert). Et eikenøtt blir et eiketre ved aktualisering av muligheten i eikenøtten. Muligheter (potensialiteten) er ikke helt fysisk - du kan ikke sparke dem med støvelen din - men de er heller ikke ingenting. De er et mellomliggende nivå av eksistens (å være).
3. Loven om ikke-selvmotsigelse. Loven om ikke-selvmotsigelse sier at en ting ikke både kan 'være' og 'ikke være', i samme henseende samtidig. Hvis a er sant, kan det ikke samtidig være tilfelle at a ikke er sant. Loven om ikke-selvmotsigelse, gjelder potensialitet og aktualitet. Potensialitet og aktualitet kan ikke eksistere i samme stoff samtidig, i samme henseende. Potensialitet betyr at en ting kan eksistere (være), men ikke gjør det. Aktualitet betyr at en ting ER, så "kan bli" gjelder ikke.
Et thomistisk diktum
Dette får oss til det berømte thomistiske diktumet: alt endret endres av en annen. Dette er en konsekvens av loven om ikke-selvmotsigelse og prinsippet om potensialitet og aktualitet. For at noe skal endre seg selv, må det være faktisk og i styrke for det samme samtidig. Det vil si at det måtte være både det det er og hva det endrer seg til, i samme øyeblikk. Men at samme ting både ER noe nå, og samtidig endrer seg til det samme, er en selvmotsigelse. Derfor kan ingenting endre seg selv. Alt endret endres av en annen.
Så her er det viktigste Beveger -argumentet:
1. Endring skjer i naturen.
2. Noen endringer er essensielle kjeder.
3. Endring innebærer forhøyning av potensialitet til aktualitet.
4. Potensialitet og aktualitet kan ikke sameksistere samtidig i samme ting i samme henseende (loven om ikke-selvmotsigelse).
5. Det som endres, endres av en annen/noe annet.
6. Uendelig regress er ikke mulig i en essensiell kjede av endring
7. En essensiell endringskjede må begynne med én årsak (Den viktigste Bevegeren) som er ren aktualitet, uten potensialitet.
8. Dette er det alle mennesker kaller Gud.
Observasjonene i naturen er ubestridelige (endring skjer) og logikken er upåklagelig (Aristoteles, som først hevdet beviset, oppfant logikk), men moderne lesere finner ofte beviset ugjennomsiktig. I stor grad fordi vi ikke er kjent med terminologien.
En stabel med bøker
For å få en intuitiv forståelse av argumentets kraft, er det veldig nyttig å vurdere en stabel med bøker, én på toppen av en annen. Hver bok støttes av den under seg, og støtter på sin side den over seg.
Hvis en bok blir tatt ut av stabelen, forskyver bunken over, boka én bok ned, og endres dermed. Når stabelen endres, er det en årsakskjede. Strukturen til stabelen avhenger kontinuerlig av hver bok i den, og dermed er stabelen en essensiell årsakskjede.
Bilde 2. Generelt kosmologisk gudsbevis v. Thomas Aquinas
Essensielle (nødvendige) kausale kjeder i naturen - kjedene som 1.Beveger beviset anvendes på, - er analogt med en bunke med bøker.
Så her er Prime Mover -beviset som brukes på bunken med bøker. Vi begynner med at stabelen bare ligger der, uten forandring. Se for deg bunken med bøker som går ned gjennom gulvet til uendelig (både Aristoteles og Aquinas forutsetter uendelig regresjon). Endringen vi vil vurdere er stedsendring - å fjerne en bok og skifte bøkene over den et hakk ned. Plasseringsendring kan skje hvis en bok blir trukket ut av stabelen. De over det endrer seg - et hakk ned - hvis en bok blir trukket ut. I denne forstand er hver bok i potensialitet for å 'jekke' ned en bok, men hver bok blir faktisk ikke forskjøvet før stabelen begynner å endre seg, ved fjerning av en bok.
Hvordan kan endring begynne i stabelen? Hvordan kan den skifte i plassering? En bok må trekkes ut, da vil hver bok ovenfor skifte og årsakskjeden blir fullført. Hver bok er i potensialitet for å trekkes ut, og hver bok har potensiale til å endre plassering, men mens stabelen bare ligger der, kan ingenting bevege seg. Siden ingen bok kan endre seg selv, kan ikke endringen starte i selve stabelen. Stabelen er frosset uten intervensjon utenfra. Den vil bare ligge der i evighet, og det spiller ingen rolle hvor langt ned stabelen når.
Ingen bok kan bevege seg og starte endring, fordi det ville bety at boka var i potensialitet til å bevege seg og faktisk bevege seg i samme øyeblikk, noe som er umulig (lov om ikke-selvmotsigelse).
Intuitivt er dette åpenbart. Stabelen kan ikke endre seg selv. Hvis den blir alene, vil den ligge der uendret, for alltid
Hvordan endring er mulig
Så hvordan kan stabelen forskyves? Hvordan er endring mulig? Det første skiftet kan ikke være forårsaket av en av bøkene. Bøkene i en essensiell kjede har alle potensiale til å endres, men uten en 1.bevegeer, utenfor stabelen kan ingen faktisk endre seg.
Den eneste måten bunken kan skifte er hvis en agent som ikke er en av bøkene når inn og skifter den. Og agenten må være spesiell - det kan for eksempel ikke være en annen bok fra en annen ubevegelig nabobakke. Den boken kunne heller ikke komme i gang.
Den 1.Beveger, som starter endringen, må ha sitt eget 'agentur'. Det må være en hånd som beveger seg av seg selv, uten behov for noe, lik en bok, til å flytte seg.
I filosofiske termer må hånden som starter endringen, være fullt aktuell - ren handling, uten potensialitet i det hele, og hånden må være utenfor stabelen -utenfor naturen.
Hånden er den viktigste bevegeren. Det starter endringskjeden ved å fjerne en av bøkene, men det kan ikke være en av bøkene i selve stabelen. Det må komme fra utenfor stabelen - utenfor naturen - for å få endringen i gang.
Kan det være to hender? Nei. Dette skyldes at hvis det var to hender, ville hver hånd være i potensialitet til den andre, når det gjelder rett posisjon, timing osv.. Dermed må det være en annen 'hånd' (en ledende hånd) for å bevege de to hendene på riktig måte.Da ville den ledende 'hånden' være den viktigste bevegeren, og de to hendene ville, som bøkene, være beveget av en annen.
1.Beveger må være fullt aktualisert, overnaturlig og metafysisk enkel. Den må bevege seg helt av seg selv. Det er det alle mennesker kaller Gud.
Det er Aquinas 'første vei.
Av logikk, fra naturen
Når du tenker på 1.Beveger beviset, kan du tenke på det i form av en bunke med bøker. Det er mest nyttig for å få en intuitiv følelse av argumentet. Det er logisk sunt og så ugjendrivelig som ethvert á- posteriori -bevis kan være. Det er nøyaktig strukturen til teorier i naturvitenskap - det er en konklusjon trukket av logikk, ut fra naturen. På grunn av sikkerheten om den naturlige observasjonen (endring) og strengheten til dens aristoteliske logikk, er det mer sikkert enn noen teori i naturvitenskap - mer sikker enn Newtonsk gravitasjon, kvantemekanikk eller generell relativitet, og uten tvil mer sikker enn evolusjonen ved naturlig utvalg.
Naturen er som en bunke med bøker, stabil, til den blir flyttet. Og naturen må flyttes kontinuerlig av én hånd. I Summa Contra Gentiles forteller St. Thomas oss mye mer som kan bevises om
Hånden. 1.Beveger-beviset er bare begynnelsen på en elegant begrunnet thomistisk utforskning av virkelighetens grunnlag og materie. Hvert blads fall, hvert værs vind, hver rykning av en muskel, krever Hånden i endringsøyeblikket. 1.Beveger er kilden til all endring. I ham beveger vi oss og puster og har vårt liv. Han er nærmere oss, enn vi er oss selv. (Referanse: For det er i ham vi lever, beveger oss og er til, som også noen av deres diktere har sagt: `For vi er hans slekt.` Apg17,28)
Michael Egnor; Bilde 3.
Senior stipendiat, Center for Natural & Artificial Intelligence
Michael R. Egnor, MD, er professor i nevrokirurgi og pediatri ved State University of New York, Stony Brook, og har fungert som direktør for pediatrisk nevrokirurgi og er prisbelønnet hjernekirurg. Han ble utnevnt til en av New Yorks beste leger av New York Magazine i 2005. Han fikk sin medisinske utdanning ved Columbia University College of Physicians and Surgeons og fullførte sitt karriere ved Jackson Memorial Hospital. Hans forskning på Hydrocephalus er publisert i tidsskrifter, inkludert Journal of Neurosurgery, Pediatrics and Cerebrospinal Fluid Research. Han er i det vitenskapelige rådgivende styret i Hydrocephalus Association i USA og har omfattende forelest i hele USA og Europa.
Oversettelse og bilder ved Asbjørn E. Lund